Oprostite.
Dobrodošli. Vstopite, prosim.
Tovarniška razprodaja! Kakovostni izdelki po nizkih cenah!
Če vstopite, lahko osvojite nagrado.
PO KRATKI ZGODBI POŽIGANJE SKEDNJEV PISATELJA HARUKIJA MURAKAMIJA
Žrebanje se začne čez deset minut. Lep dan želim.
Žrebanje se začne čez deset minut.
Preverite kvalitetne izdelke, ki jih dobite v veleblagovnicah.
Vstopite in osvojite nagrado. Vstopite, prosim.
Razprodaja … –Pridi pozneje na žrebanje.
izdelkov po nizkih cenah! Vstopite in si jih oglejte!
Žrebanje se začne čez deset minut.
POŽIGANJE
Naslednja nagrada je blazina za jogo in v rokah imam srečno številko.
To je številka 49! Kdo ima 49?
Čestitam, gospod!
Pojdimo na naslednjo nagrado. Naslednja nagrada je športna ura!
Kdo bo srečni dobitnik? Prosim, izberite srečko.
Izvleci številko, prosim.
Srečna številka je 85! Čestitam.
Kdo ima številko 85?
Ima kdo številko 85?
No, tukaj si! Čestitam!
Imaš dekle? –Nimam.
Kaj boš z njo? Dekliška ura je. Poiskati bi si moral dekle.
Lee Jong-su. Se me ne spomniš?
V otroštvu sva živela v vasi Manu-ri. Upravna enota mesta Paju.
Jaz sem, Shin Hae-mi!
Imela sem plastično operacijo. Sem lepa, kaj?
Imaš kaj časa? Kmalu bom imela odmor.
Si služil vojsko? –Seveda.
In potem? –Kaj potem?
Diplomiral sem, zdaj pa sem honorarno zaposlen.
Postransko se ukvarjam še z nečim drugim.
S čim? Če ni skrivnost …
Pišem. –Pišeš? Kaj pa?
Roman. –Oho, pisatelj si?
Ne uradno.
Ampak skušam postati. –Super.
Pisatelj Lee Jong-su.
Kako kaj služba? –Dobro.
Zabavno je.
Všeč mi je takšno fizično delo.
Delati pridem samo, ko me pokličejo, zato imam precej svobode.
To je super.
Zdaj si že bolj podobna Hae-mi, ki sem jo poznal.
Hočeš uro z žrebanja?
Še nikoli nisem nosila ure.
Hudiča, tako cenena je.
Bi šel nocoj na pijačo?
Zakaj pa ne?
Veš kaj? V Afriko grem.
V Afriko? Zakaj?
Varčevala sem za potovanje. –Zakaj ravno Afrika?
To je pantomima.
Zadnje čase se jo učim. –Zakaj? Bi rada postala igralka?
Misliš, da lahko kar vsak postane igralec?
Učim se jo samo za zabavo.
Poglej. Mandarine lahko jem kadarkoli jih hočem.
To je dobro. Nadarjena si.
To nima nič z nadarjenostjo.
Finta je v tem, da si ne smeš predstavljati mandarine,
ampak moraš pozabiti na to, da je ni. To je ključno.
Pomembno je, da si jo zares zaželiš.
Potem se ti bodo pocedile sline in zares bo okusna.
Si slišal za Grmičarje, ki živijo v Kalaharijski puščavi?
Poznajo dva tipa stradajočih ljudi.
Enim pravijo Mala lakota, drugim pa Velika lakota.
Mala lakota so tisti, ki si želijo napolniti želodec.
Velika lakota pa tisti, ki hrepenijo po smislu življenja.
Želijo vedeti, zakaj živimo in kakšen je smisel življenja.
Takšne stvari.
So resnično lačni, zato jim pravijo Velika lakota.
Torej greš v Afriko, da bi spoznala Veliko lakoto?
Super, kaj? Velika lakota …
Jong-su. Lee Jong-su.
Bi mi naredil uslugo?
Imam muca.
Bi ga lahko hranil, medtem ko me ne bo?
Ga moram vzeti k sebi domov? –Ne.
K meni boš hodil, ker se ga ne sme odnesti stran.
Zakaj imaš prtljago?
Selim se v staro hišo v Paju. –Danes? –Ja.
Kdo živi tam? –Nihče.
Mama je odšla, ko sem bil majhen, sestra pa se je poročila pred nekaj leti.
Oče je vzrejal krave, ampak je zašel v težave, zato se vračam domov.
Te ne zanima v kakšne težave?
Vedno so težave.
Tukaj sva.
Zdravo.
Lepa soba.
V moji stari sobi, je bilo stranišče poleg kuhinjskega korita.
Soba gleda proti severu, zato je vedno hladna in temna.
Sonce posije vanjo samo enkrat dnevno. Od tam čez.
Sončna svetloba se odbije od Seulskega stolpa v mojo sobo.
Ampak samo za trenutek. Imeti moraš srečo, da jo vidiš.
Kotel.
Pridi.
Kotel. –Mucu je ime Kotel? –Ja, Kotel.
Našla sem ga zapuščenega v kotlovnici.
Nerad se kaže pred tujci.
Avtist je. –Saj ni namišljen, kaj?
Bom hodil hraniti namišljenega muca?
Misliš, da sem te prosila, da prideš hraniti namišljenega muca?
Res si smešen.
Naj pozabim, da ga ni?
Se spomniš, ko si mi rekel, da sem grda? –To sem rekel?
Nekega dne, na poti iz šole, si prečkal cesto in mi rekel:
Zares si grda.
To je edina stvar, ki si mi jo rekel v srednji šoli.
Zdaj pa mi povej po pravici.
Zakaj molčiš?
Čakaj.
Natakni si ga.
Kaj mukaš?
Prosim?
Zadnji podatki kažejo na zaskrbljujočo brezposelnost med mladimi.
Brezposelnost pri nas narašča najhitreje med članicami OECD.
Poročevalec Park Seong-ho nam bo pojasnil.
Brezposelnost pri nas narašča najhitreje med članicami OECD.
Trdi, da je za ZDA postavil novo vizijo.
Moja administracija je ponudila novo vizijo. Dobrobit državljanov
in delavcev bo prednostna.
Anketi Washington Posta in ABCja kažeta, da 94% Trumpovih volivcev …
Prosim?
Visoke ocene si je prislužil z obljubami, kot so:
izgon nezakonitih priseljencev, gradnja zidu na meji z Mehiko
in razveljavitev Obamove zdravstvene reforme.
Kotel, kje si? Kotel?
Prikaži se, kjerkoli se že skrivaš.
Kaj imamo tukaj?
Kaj pa je to, g. Kotel?
Če si se hotel skriti, bi moral skriti tudi svoje kakce.
Predstaviš se mi s kakci, še preden me pozdraviš?
Če izberete pravico do molka, to ne bo poslabšalo vašega položaja.
Toda, če se odrečete tej pravici in vseeno pričate,
lahko vaše pričanje uporabimo proti vam.
Razumete? –Ja.
Tožilko prosim, da prebere obtožnico.
Obtoženi, govedorejec, je napadel in poškodoval javnega uslužbenca,
mu preprečil izvršitev dolžnosti in mu zlomil desno roko,
za kar bo potreboval šest tednov okrevanja.
Dobro. Ste prejeli obtožnico, ki navaja pravkar slišano?
Sem. –Ali jo sprejemate?
Bi radi še kaj dodali? –Obtoženi sprejema obtožnico.
Dobro. Se strinjate z odvetnikovo izjavo, g. Lee?
G. Lee?
Si diplomiral?
Ja. –Ampak kljub temu nimaš službe?
Kaj si študiral?
Kreativno pisanje, gospod. –A tako. Pisanje.
Kakšno zvrst boš pisal?
V načrtu imam roman. –Roman? Oho.
Kakšne vrste bo roman? –Ne vem …
Kaj pa, če bi pisal o svojem očetu?
Lahko bi imel osrednjo vlogo v zgodbi.
Poglej kako burno življenje ima!
Včasih je bil res nor. Ali niso vsi glavni liki nori?
Na srednji šoli je med vsemi obetal največ.
Ne zaradi ocen, ampak zaradi ponosa.
Po vrnitvi iz Srednjega vzhoda, kjer je delal, sem mu rekel,
naj kupi blok v Gangnamu. Zagotovil sem mu, da bo imel dobiček,
a je zaradi ponosa zavrnil to možnost. Vrnil se je v Paju in postal govedorejec.
Zdaj je brez denarja in v zaporu.
Celo zdaj, ko bi se moral pisno opravičiti žrtvi
in sodniku poslati prošnjo za pomilostitev, ostaja trmast.
Še svojega odvetnika ne posluša.
Zato sem te želel videti. Obišči očeta in govori z njim.
Povej mu, da mora kroti svojo jezo, in naj se pisno opraviči.
Najbolje, da že jutri. Razumeš?
Živjo, nazaj sem.
Se še vedno skrivaš? Že več kot dva tedna hodim sem.
Prosim?
Halo?
Ja?
Se slišiva?
Hae-mi tukaj!
Težko sem dobila zvezo. Lahko, da jo bo prekinilo.
Sem na letališču v Nairobiju.
V bližini je razneslo bombo. Že tri dni čakam tukaj.
Si v redu?
Ja, v redu sem. Tukaj se to pogosto dogaja.
Končno sem dobila let. Jutri ob 16:00 prispem.
Boš prišel na letališče? –Pridem. Zagotovo.
Halo?
Jong-su!
Tukaj si. Daj mi kovček.
Ben! To je moj najboljši prijatelj, Lee Jong-su.
Živjo. Jaz sem Ben.
Sva tovariša iz Nairobija. Tri dni sva tičala na letališču.
Edina Korejca sva bila.
Lačna sem.
Cel let sem prespala in nisem jedla. Korejske hrane si želim.
V mislih imam vampe.
Morajo biti prav vampi? –Iz nekega razloga hrepenim po njih.
Vem, kje strežejo najboljše vampe. –Res?
Jong-su, gremo na vampe.
Ja, na poti sem.
Prijatelj me pelje. Prišel me je iskat.
Kako?
V redu sem.
Saj veš, da nimam težav z zdravjem zahvaljujoč moji izvrstni DNK.
Kaj?
Daj no …
Kako si lahko tako naivna? Dovolj si stara, da bi lahko vedela.
To si moraš zabeležiti kot epski dogodek v svojem življenju.
Ja …
Tudi jaz te pogrešam.
Prav. Oglasim se enkrat ta teden.
Ja. Dobro. Adijo mama.
Na poti v Kalaharijsko puščavo sem šla še na turo Sončnega zahoda.
Na njej ti pokažejo sončni zahod nad puščavo.
Izkazalo se je, da gre samo za parkirišče.
Tam so bile samo smeti, ki so jih za sabo pustili turisti.
Vsi so imeli koga ob sebi, samo jaz sem bila sama.
Počutila sem se osamljeno.
Spraševala sem se, kaj sploh počnem tam.
Potem je sonce začelo zahajati
za neskončnim s peskom prekritim obzorjem.
Nebo je bilo sprva oranžno.
Potem krvavo rdeče.
Škrlatno, temno modro.
Ko je sonce zašlo, je postajalo vse temneje
in v oči so mi stopile solze.
"Verjetno sem na koncu sveta."
Tako sem si mislila.
Želela sem izginiti, kot sončni zahod.
Umiranje je strašljivo, ampak …
Zaželela sem si, da bi izginila, kot da sploh ne bi obstajala.
Osupljivo je videti ljudi jokati.
Osupljivo? Zakaj?
Ker v življenju nisem potočil nobene solze.
Mogoče sem jo, ko sem bil majhen, ampak se tega ne spomnim.
To je osupljivo.
Ampak žalost pa čutiš, ne? –Mogoče. Nisem prepričan.
Ampak, ker nikoli nisem jokal, ne vem, ali sem bil res žalosten.
S čim se preživljaš? –Počnem to in ono.
Ne bi razumel, četudi bi ti povedal. Če poenostavim, igram.
Igraš? –Ja.
Dandanes ni razlike med delom in igranjem.
Te lahko vprašam, kdo je tvoj najljubši pisatelj?
William Faulkner. –O, Faulkner.
Ko prebiram njegova dela, se mi zdi, kot da bi bral o sebi.
Ker pišeš roman, bi se enkrat rad pogovoril s tabo.
Rad bi ti povedal svojo zgodbo.
Ni luštna?
Ko je zaspana, lahko zaspi kjerkoli.
Prej kot v desetih sekundah.
Tukaj si! –Ja.
Avto sem parkiral spredaj. –Hvala. Oprosti za trenutek.
Si moral pritiskati na plin? –Ne.
Tiho sem vam sledil z letališča. Težko je bilo.
Veliko pospeševanja in zaviranja …
Hvala. –Malenkost.
Hae-mi! Zbudi se. Iti moramo.
Te jaz zapeljem domov?
Kar pojdi. Še veliko dela me čaka.
Jong-su, lepo te je bilo spoznati. –Enako.
Reci kaj.
Če kličeš, potem vsaj reci kaj. Zakaj kličeš, če nočeš govoriti?
Spoštovani sodnik. S to peticijo upamo na ugodno rešitev za obtoženega
Leeja Yong-seoka, kateremu sodite zaradi napada in poškodovanja tuje stvari.
Bil je pošten kmetovalec in prijazen sosed.
Zdravo?
Oprostite! –Nikogar ni. Kaj hočeš?
Kaj hočeš?
Je vaš mož doma? –Ni ga.
Kaj je?
Zbiram podpise za peticijo. –Ni ga doma.
Pozneje se vrnem. –Prav.
Pravzaprav tvojega očeta ne poznam tako dobro.
Ni ravno sodeloval z nami. Karkoli je počel, je počel sam.
Gospod, saj je samo peticija. Nobenih težav ne boste imeli.
Ne. Ampak ta del me moti: Bil je pošten kmetovalec in prijazen sosed.
Nikoli ni bil prijazen. –Žal mi je za to.
Drugače si dobro spisal.
Še vedno imamo tele.
Poznate koga, ki bi ga kupil? –Tele? –Ja.
Teliček ali telička? –Telička.
Povprašati bom moral.
Prosim?
Postaja Dongjak, seulsko narodno pokopališče.
Je kdo s tabo?
Lepo te je spet videti, Jong-su.
Hae-mi te je želela videti. –Ben je vztrajal, da te pokličem.
Si težko našel ta lokal? –Ne. Na telefonu sem pogledal.
Ben pravi, da stanuje v bližini.
Prijetno je. –Tiho je.
Nadaljuj. Ben mi je bral z dlani.
Drugačna si od ostalih.
Na kakšen način?
Nekaj ti teži srce. Kamen.
Zaradi kamna trpiš.
Zaradi njega ne moreš v celoti uživati.
Ne moreš ceniti okusne hrane,
ali povedati fantu, da ti je všeč.
In kaj naj naredim?
Odstraniti moraš kamen. Hočeš, da ga jaz?
Odstraniš ga lahko? –Zaupaj mi.
Primi me za roko in zapri oči.
Odpri dlan.
Kaj je to? –Kaj misliš? Kamen. Odstranil sem ga iz tvojega srca.
Kje si ga dobil? –Zunaj, na cvetlični gredici.
Da bi izvedel tole? –Ja. –Zaradi tega si ga prinesel? –Ja.
Zakaj? –Za hec. Vedno sem za hece.
Jong-su.
So ti všeč testenine? –Kaj?
Pri sebi doma nama bo skuhal testenine.
Zdravo. –Kako ste potovali? –Dobro, hvala.
Ben, super si. Zavidam ljudem, ki znajo dobro kuhati.
Jong-su.
Znaš kuhati?
Ja, glede na to, da živim sam. Ampak znam narediti samo nekaj jedi.
Jaz rad kuham, ker lahko skuham kar hočem in kadarkoli hočem.
In najbolje je, da sam pojem kar skuham.
Tako kot ljudje darujejo bogovom,
si jaz sam pripravim dar in ga pojem.
Dar? –Dar. To je metafora.
Kaj je metafora? –To je … Vprašaj Jong-suja.
Hae-mi. –Ja? –Veš kje je kopalnica?
Ben, kje je kopalnica? –Dol po hodniku.
Koliko je starejši od mene?
Šest ali sedem let?
Kako lahko pri teh letih živi tako?
Potuje po svetu, vozi porscheja,
med kuhanjem posluša glasbo … –Verjetno je mladi bogataš.
Veliki Gatsby je. –Kako to misliš?
Skrivnostni mladi bogataši, za katere ne veš s čim se ukvarjajo.
V Koreji je veliko Gatsbyjev.
Zakaj se videva s tabo? Si kdaj razmišljala o tem?
Rad ima ljudi kot sem jaz.
Zdim se mu zanimiva.
Živjo. –Živjo družba!
Zdravo. –To je moj novi prijatelj, Lee Jong-su. Pisatelj. –Pisatelj si?
Ničesar še nisem objavil. Še pišem. –Če pišeš, si pisatelj.
Pisatelj je nekdo, ki piše. –Ben, samo vprašala sem.
Notri grem. –Jaz tudi.
Provansa. –Prav imaš. Spomnim se.
Grmičarji zvečer zakurijo kres in plešejo okoli njega.
To počno že od nekdaj.
Najstarejša in najmodrejša ženska igra na bobne,
vsi ostali pa plešejo na njihov ritem. Najprej stegnejo roke proti tlom.
Tako. To je ples Male lakote.
Ples ljudi, ki so lačni. Ko se ples nadaljuje,
postopoma dvigujejo roke proti nebu.
To je ples Velike lakote.
Ples, ki išče smisel življenja.
Plešejo od zgodnjega večera do pozne noči.
Med plesom Mala lakota postopoma prehaja v Veliko lakoto.
Težko opišem z besedami. To morate videti.
Pa nam pokaži.
Resno? –Ja.
Pokaži nam. Sliši se zanimivo.
Prav. Bom poskusila.
Ampak potrebujem ritem. Tako ploskajte z rokami.
In postopoma preide v Veliko lakoto.
Eno majhno tele sedi na vročem loncu
in v solzah glasno vpije:
Pomagaj, Mami! Pomagaj, Oči!
Rit mi gori.
Eno majhno tele sedi na ledeni kocki
in v solzah glasno vpije:
Pomagaj, Mami! Pomagaj, Oči!
Prosim? –Jong-su, kje si? Si doma?
Ja, doma sem. –Sem vedela.
Z Benom prihajava k tebi.
Sem? Zakaj? –V bližini sva.
Povedala sem mu, kje sem odraščala, in se je želel ustaviti.
Na poti sva. Kmalu prideva.
Živjo. –Kaj je ta zvok?
Severnokorejska propaganda.
Severna Koreja je tam čez.
Zanimivo.
Škoda, da moje stare hiše ni več. Tamle je bila.
Zdaj pa je izginila. Tudi vodnjaka ni več.
Zraven hiše je bil vodnjak. Ko sem bila majhna, sem padla vanj.
Se spomniš?
V vodnjak si padla? Koliko si bila stara?
Mislim da sedem? Med igro sem padla vanj.
Gledala sem navzgor iz dna in ure jokala.
Bala sem se, da bom umrla, če me nihče ne najde.
Potem pa se je prikazal on.
Jong-su me je našel in bila sem rešena.
Ampak on se tega ne spomni.
Hrano sem prinesel. –Prav.
Počutim se kot doma. V moji stari hiši.
Ni slabo.
Razen vonja po kravjem dreku.
Lepo je.
To je moj najboljši dan.
Trave sem si zaželel. Se mi bosta pridružila?
Trava? –Marihuana.
Po njej se mi vedno smeji.
Sovražim svojega očeta.
Ima težave z obvladovanjem jeze.
V njem se kopiči bes, ki ga raznese kot bombo.
In ko ga raznese, uniči vse.
Zaradi tega je mama zapustila mene in mojo sestro.
Tisti dan, ko je mama odšla, sem skuril vse njene obleke.
Oče je na dvorišču zakuril ogenj
in me prisilil, da sem jih skuril.
Še vedno sanjam o tem.
Včasih požgem rastlinjake.
Prosim? –Pravim, da včasih požgem rastlinjake.
To je moj hobi.
Izberem zapuščen rastlinjak in ga požgem.
Na dva meseca.
Mislim, da je to zame najboljši ritem.
Ritem?
Požigaš tuje rastlinjake? –Seveda.
To je tako rekoč zločin. Tako kot kajenje trave.
Čisti zločin.
Je pa preprosto.
Poškropiš s petrolejem in vržeš prižgano vžigalico. Preprosto.
Pogori prej kot v desetih minutah.
Narediš, da izgine, kot da nikoli ne bi obstajal.
In če te ujamejo? –Ne bodo me. Nikoli.
Korejski policiji je vseeno za takšne stvari.
V Koreji je ogromno rastlinjakov.
Nekoristnih, umazanih, grdih rastlinjakov.
Kot da bi čakali, da jih požgem.
Ko jih gledam kako gorijo, čutim veliko zadovoljstvo.
Potem začutim …
Začutim globoko razbijanje srca.
Razbijanje, ki mi sega do kosti.
In ti presodiš, ali so nekoristni?
Ničesar ne presojam. Samo sprejmem to.
Sprejmem to, da čakajo na požig.
Tako kot dež.
Dež pada,
reka poplavi in odplavi ljudi.
Misliš, da dež presoja?
Pri tem ne gre za prav ali narobe, ampak samo za moralo narave.
Tako kot soobstoj.
Soobstoj?
Sem tukaj in tam.
Sem v Paju in Banpoju.
Sem v Seulu in Afriki.
Tako nekako. Takšne vrste ravnotežje.
Kdaj si požgal zadnjega?
Preden sem odšel v Afriko. Torej, približno dva meseca.
To pomeni, da je čas za naslednjega.
Potem ga moraš izbrati.
Sem ga že. Odličen je.
Zabavno ga bo požgati.
Če sem odkrit, sem prišel sem na ogled.
Na ogled?
To pomeni, da je v bližini? –Tako je.
Zelo blizu je.
Zelo zelo blizu.
Zaljubljen sem v Hae-mi.
Sranje. Rekel sem, da jo ljubim.
To drevo je zelo zraslo.
Zakaj se s takšno lahkoto slečeš pred moškim?
Samo kurbe počnejo to.
Pozoren bom na rastlinjake.
Kar bodi. Na tiste, ki so zelo blizu.
Oseba je nedosegljiva. Prosim, pustite sporočilo.
Hae-mi, pogovoriva se.
Vstopite! Semkaj!
Preštejte se od leve proti desni. –Ena! –Dve!
Tri. –Štiri! –Pet. –Šest. –Sedem! Konec!
Enka, kje stanuješ? –V Paju. Pet minut stran.
Lahko delaš ponoči in nadure? –Lahko, gospod.
Dvojka, kje stanuješ? –V Bucheonu, gospod.
To je dve uri stran. Kako se boš vozil sem?
Brez težav, gospod. Lahko … –Trojka, kje stanuješ?
Trojka, kje stanuješ?
Štirka, kje stanuješ? –V Munsanu, gospod.
Lahko delaš ponoči in nadure? –Lahko, gospod.
ZEMLJEVID MESTA PAJU
HAE–MI
Prosim?
Halo?
Oseba je nedosegljiva. Prosim, pustite sporočilo.
Kaj počneš? –Prosim? –Kaj počneš?
Samo ogledujem si.
Številka ni dosegljiva. Prosim, pustite sporočilo.
Hae-mi! Shin Hae-mi!
Kaj je narobe?
Zdravo, gospa. Ne dobim Hae-mi.
Moram notri, da nahranim muca.
Lahko sestrada do smrti. –Nobenega muca ni. Ljubljenčkov ne dovolimo.
Seveda je notri. Prihajal sem ga hraniti.
Saj imate ključ, ne?
Ne morem ti kar tako odpreti. Lahko zaidem v težave.
Vidiš? Nobenega muca ni. Videti je, da je odpotovala.
Pospravila je sobo.
Po navadi je ne pospravi tako.
Mislim, da ni odpotovala.
Dobrodošli na prazniku žetve!
Videti so v redu, ampak nikoli ne veš.
Nekateri se utapljajo v kreditih, zato se kam skrijejo.
Tudi Hae-mi je nepričakovano izklopila telefon.
Ženske zapravljamo denar za marsikaj.
Ni nam lahko. Pritožujejo se, če smo ali nismo naličene.
Ni jim prav, če smo razgaljene ali oblečene običajno.
Si slišal za pregovor:
"Ni dežele za ženske."
Kaj je? –Nič.
Obiščite nas in uživajte v hrani.
Je Hae-mi tukaj? –Že kar nekaj časa je ni bilo.
Tudi jaz je ne prikličem.
Prekleto …
Ben.
Kaj te je prineslo sem?
Mimo sem šel in videl tvoj avto.
Mislil sem si, da je tvoj. –A, tako? Sedi. –Smem?
Bi kaj naročil? –Ne, hvala. Kmalu moram iti.
Še delaš na zgodbi? –Trudim se.
Rekel si, da imaš rad Faulknerja, zato sem mu dal priložnost.
Pravkar mi je prišlo na misel …
Kaj se je zgodilo z rastlinjakom?
Rastlinjak. Še se spomniš.
Požgal sem ga. Brez sledu.
Tako kot sem rekel.
V bližini moje hiše? –Seveda. Zelo blizu.
Kdaj?
ZBIRKA KRATKIH ZGODB WILLIAMA FAULKNERJA
Dan ali dva potem, ko sem bil pri tebi.
Čudno.
Odkar si prišel, sem jih preverjal vsako jutro.
Preveril sem vsak rastlinjak v bližini moje hiše.
Vsak dan si jih preverjal?
Tako je. Do zadnjega.
Če je kateri pogorel, ga ne bi mogel spregledati.
In kljub temu si ga. Se zgodi.
Mogoče si ga spregledal, ker je bil preblizu. –Ne bi rekel.
Zelo nenavadno.
Včasih ne opaziš stvari, katere imaš pred nosom.
Ben!
Oprosti, ker zamujam.
Nekaj je prišlo vmes. Ob pamet me je spravilo.
Nič hudega. Ampak zamujava, zato nimava časa za čaj.
Zdravo.
Imaš stike s Hae-mi? Že mesec dni je nisem slišal.
A, tako? Tudi jaz je ne prikličem.
Hae-mi je izpuhtela v zrak.
Ti je kaj rekla? –Na primer?
Da bo odšla na izlet. Ali pa …
Ne vem, ampak dvomim, da je šla na izlet.
Ne more si ga privoščiti. Kolikor vem, je brez ficka.
Nima stikov z družino in nima prijateljev.
Bolj je osamljena, kot je videti.
Jong-su. Veš kaj?
Za Hae-mi si bil nekaj posebnega.
Povedala mi je.
Rekla je, da si bil edini, ki mu je zaupala.
Da si ji vedno stal ob strani.
Zaradi nekega razloga sem bil ljubosumen.
Nikoli v življenju nisem bil ljubosumen.
Jong-su? Saj si Jong-su?
Ja. –On je!
Sploh se nisi spremenil! –Kako ste?
Kaj počneš tukaj? Te je Hae-mi poslala? –Ne.
Hae-mi …
Verjetno nisi po naključju tukaj?
Jej. –Ja, gospa.
Su-jin je verjetno že poročena? –Tako je. Tudi otroke ima. –Res?
Si ohranil stike z mamo? –Ne.
Predvidevam, da te je Hae-mi poslala sem.
Povej ji, naj se ne vrača domov, dokler ne odplača vseh dolgov.
Mimogrede, se spomnite, ko je Hae-mi padla v vodnjak?
V vodnjak? Se je to zgodilo?
Pri sedmih letih je padla v vodnjak.
Ure je jokala na dnu vodnjaka.
Jokala in gledala navzgor.
Strmela v okroglo nebo in čakala, da jo kdo najde.
Oprostita.
Razmišljal sem, kako se je počutila.
To se ni zgodilo. Če bi se, zakaj nič ne vemo o tem?
Ti je sama to povedala?
Bujno domišljijo ima. Njene zgodbe so zelo prepričljive.
V bližini hiše nismo imeli vodnjaka.
Dobro jutro, gospod! –Želiš?
Je bil včasih tukaj kakšen vodnjak? –Vodnjak?
Ja. Dovolj globok, da bi lahko padel vanj.
Ne vem. Mislim, da ne.
Po Kristusu, s Kristusom in v Kristusu,
tebi, vsemogočnemu Bogu Očetu, v občestvu Svetega Duha
vsa čast in slava na vse veke vekov.
Amen, amen,
amen.
Prosim?
Jong-su.
Sem dobila Jong-suja?
Ja. –Mama tukaj.
Prišli so k meni in me ves čas klicali.
Prišli so celo v stranišče veleblagovnice, kjer sem delala.
V svojih črnih oblekah so bili videti kot smrt.
Vse to za pet milijonov vonov. Če bi bila mlajša bi prodala svoje organe.
Poglej, kaj govorim sinu, ki ga 16 let nisem videla.
Bom jaz poskrbel za to. –Kaj?
Jaz bom poskrbel za to. Ne skrbi.
Imaš denar? Od kje?
Mama. –Kaj?
Se spomniš Hae-mijine hiše sredi vasi?
Je imela vodnjak? –Vodnjak?
Ja, imela je izsušen vodnjak.
Res? Hae-mi naj bi nekoč padla vanj.
To ne vem, ampak vodnjak je bil.
Kaj je narobe?
BEN
Prosim? –Jong-su, kje si?
V Gangnamu. –Kje je Gangnam?
Naj pogledam …
Tovornjak mi je bil znan. Res si ti.
Kaj počneš tukaj? Si prišel k meni?
Prišel sem se pogovoriti o Hae-mi. –Lahko bi poklical.
Pridi. Če si že prišel, vstopi.
Lahko parkiraš v garaži.
Dvigalo gre navzgor.
Pravzaprav si prišel kot naročen. Prijatelji pridejo na večerjo.
Pridruži se nam. Vse bo v redu. Prejšnjikrat si jih spoznal.
Četrto nadstropje. –Imaš zabavo?
Bolj srečanje kot zabavo. Priložnostno srečanje.
Verjetno moraš še veliko pripraviti za toliko gostov.
Niti ne. Gre za srečni lonec, kjer vsak prinese kakšno jed.
Jaz samo pripravim pijačo in prigrizke.
Nekdo bi moral priti prej, da mi pomaga, ampak zamuja.
Kaj je ta zvok? –Muca imam.
Prejšnjikrat ga nisi imel. –Tako je. Nedavno sem pripeljal klatežkega muca.
Tako srčkan je bil.
Res je srčkan. –Kajne?
Imaš rad mačke?
Kako mu je ime?
Nisem ga še poimenoval. To je težje kot sem si mislil.
Kakšno zgodbo pišeš? Če smem vprašati.
Ne vem še, kaj bom pisal. –Kako to?
Svet je zame uganka.
Oprosti, na stranišče moram.
Oprosti, Ben. Mislila sem priti prej …
Kaj je vse to? –Malce preveč sem nakupila.
Pazi, da muc ne pobegne. –Ojoj! Pobegnil je!
Kaj bova zdaj? –Iskat ga greva.
Kje si?
Pridi, muc.
Pridi, muc. Pridi.
Pridi, muc.
Kje si?
Pridi, muc.
Miruj.
Pridi.
Pridi, muc.
Pridi, malček.
Kotel. Kotel.
Kotel.
Pridi, muc.
Oho, ujel ga je!
Čudovito. Kako si ga ujel s takšno lahkoto? Hiter je.
Ga lahko primem?
Si nas prišel pozdravit? –Ja. Skupaj z mucem. Zdravo družba.
Kako je s prometom? –Grozno! –Zdravo!
Ko Kitajci plačajo z gotovino, vržejo denar.
Takole. –Zakaj počnejo to? –Denar smatrajo kot nekaj umazanega.
Mi ga cenimo, oni pa z njim ravnajo, kot da ni nič vreden.
Mogoče zato, ker so tako ošabni. Imajo res močan čut za ošabnost.
Mečkajo in mečejo račune. Preštejejo denar in ga vržejo.
"Na! Vzemi!" –Zelo so podobni Američanom.
Mi mislimo, da so podobni nam zaradi konfucijske kulture. –Kako so si podobni?
Geografsko so veliki. –Drži. –Mislijo, da se vse vrti okoli njih.
Mi pa se zavedamo tudi okolice. –Tako kot ti.
Res so pogumni, ko želijo vzorce ličil. Druge trgovine jih razdeljujejo na ulici,
ampak naša prostocarinska prodajalna jih razdeljuje samo, če kupiš kaj dragega.
Jasno in glasno jim povem: Meiyou. Nič vzorcev.
Oni pa samo stojijo in gonijo svoje: Ja! Ja! Imaš jih! Daj nam jih!
Ampak vseeno bi hodila s Kitajcem. –Ti kar.
Prijazni so do svojih žensk. Cenijo jih.
Torej Kitajec ceni svojo žensko, denarja pa ne. Denar meče.
Lahko bi ga vrgel vame. –Še bolje, če vrže kreditno kartico.
Ampak hkrati me lahko tudi ceni.
Korejci sploh ne stopijo v kuhinjo. –Tako je. –Jaz stopim. –Res je.
Kaj počneš v kuhinji? –Jé. –Resno. –Preveč jem.
Na dieto moraš. –Poglejte njegov trebuh.
Je grozno? –Ni tako grozno.
Jong-su, zakaj odhajaš? Moral bi še ostati.
Se nisi želel pogovoriti o Hae-mi?
Mislim, da ni več potrebe po tem.
Jong-su. Preveč si resen.
Ni zabavno, če si resen. Uživaj.
Začutiti moraš razbijanje srca.
Začutiti ga moraš do kosti. Samo tako boš živel.
Ta primer je resen prekršek.
Obtoženi je napadel javnega uslužbenca in mu preprečil izvršitev dolžnosti.
Sodišče obtoženega spoznava za krivega v vseh točkah obtožnice.
Obtoženi zatrjuje, da to dejanje, ki je ranilo tožnika, ni bilo namerno.
Ampak obtoženi je polomil stol in poškodoval tožnika.
Tako je sodišče sklenilo, da je šlo za napad.
Ker obtoženi zavrača poravnavo, tožnik pa želi, da je obtoženi kaznovan,
in ker je bil obtoženi v preteklosti že kaznovan za podobno dejanje,
je sodišče sklenilo, da je potrebna primerna kazen. Sodba je sledeča:
Sodišče obsoja obtoženega na 18 mesecev zaporne kazni.
Primer zaključen.
Dajmo. Splezaj gor. Dajmo. Pojdi gor.
Pridna punca.
Na svidenje.
Nekaj govori.
Živjo, Jong-su! Tukaj je veliko rastlinjakov.
Kje je Hae-mi? Rekel si, naj se vama pridružim.
Ni s tabo?
Prevedel Frozen Fractal
Priredil metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija